Ojenna kätesi!
Ojenna käsi!
- Sinähän sanoit kipujen loppuneen. - Tämä korsetti painaa.
Eikö se jousta? Kuinka epämuodikasta.
Tiedäthän poliisilääkärit. Ei lainkaan tyylitajua.
- Huomenna se tapahtuu. - Mikä?
Pääsen korsetista huomenna.
Sitten voin raapia itseäni.
Heitän tämän kurjan kapistuksen ikkunasta ulos.
Olen vapaa mies.
Luuletko monen miehen käyttävän korsettia, Midge?
Useamman kuin luulet.
Tiedätkö sen omasta kokemuksesta?
Älä viitsi. Mitä tapahtuu huomisen jälkeen?
- Mitä tarkoitat? - Mitä aiot tehdä?
- Kun jätät poliisin hommat. - Kuulostat paheksuvalta.
Omahan on elämäsi. Mutta olit kerran nuori, välkky lakimies,
joka halusi poliisipäälliköksi.
- Minun piti lähteä. - Miksi?
Siksi että minulla on korkeiden paikkojen kammo, akrofobia.
Herään yöllä ja näen sen miehen putoavan katolta.
Yritän kurkottaa...
- Ei se ollut sinun vikasi. - Niinhän kaikki sanovat.
- Johnny, lääkäreiden mukaan... - Minä tiedän.
Akrofobia aiheuttaa huimausta.
- Mikä hetki tajuta, että kärsin siitä! - Siitä ei pääse eroon.
Kukaan ei ole syypää, joten miksi jätät työsi?
Tarkoitatko pöydän takana istumista?
- Sinne sinä kuulut. - Entä akrofobiani?
Kuvittele, että istun tässä tuolissa pöydän takana,
ja kynä putoaa lattialle. Kumarrun nostamaan sitä,
ja akrofobiani iskee taas.
Mitä aiot tehdä?
En vähään aikaan mitään.
Olen taloudellisesti riippumaton mies.
Aika riippumaton.
- Mikset lähde vähäksi aikaa muualle? - Unohtaakseniko?
Älä viitsi hössöttää.
En minä ole luhistumassa.
Onko sinua huimannut tällä viikolla?
Nytkin huimaa.
Eikö musiikki ole mielestäsi jotenkin...
Miksi tätä sanottiinkaan?
Ne ovat rintaliivit.
Tiedät niistä asioista, olet jo iso poika.
En ole ennen nähnyt tuollaisia.
Se on uusi kumouksellinen malli.
Niissä ei ole lainkaan olkaimia,
mutta ne hoitavat täydellisesti rintaliivien virkaa.
Ne toimivat ulokesillan tavoin.
Oikeinko totta?
Eräs lentokoneinsinööri suunnitteli ne
vapaa-aikanaan.
Se on hänelle harrastus.
Tee se itse -puuhaa.
Miten rakkauselämäsi jaksaa?
Mistä tulikin mieleesi?!
- lhan hyvin. - Etkö aio avioitua?
Tiedät, että minulle on olemassa vain yksi mies.
Tarkoitat minua. Mehän olimme kerran kihloissa.
- Kokonaista kolme viikkoa. - Vanhoina hyvinä opiskeluaikoina.
Sinä purit kihlauksen.
Olen yhä saatavilla. Tarjolla oleva Ferguson.
Muistatko collegesta tyypin nimeltä Gavin Elster?
- Hassu nimi. - Kumma kyllä en muista.
Gavin soitteli tänään.
Yhteytemme katkesi sodan aikana. Hän lähti itärannikolle.
Hän on kai palannut. Se on Missionin puhelinnumero.
- Eikös se ole kurjaa seutua? - Voi olla.
Hän on varmaan pultsari, joka kerjää ryyppyrahaa.
Ostan hänelle parit paukut ja kerron vaikeuksistani.
Mutta ei tänään. Mentäisiinkö kaljoille?
- Valitettavasti työ kutsuu. - Taidanpa lähteä kotiin.
Mitä tarkoitit, että ''siitä ei pääse eroon''?
Akrofobiaa.
Lääkärin mukaan vain toinen emotionaalinen sokki voi sen parantaa,
muttei luultavasti sekään.
Älä testaa teoriaa katolta hyppäämällä.
Uskon, että pääsen sen yli.
- Kuinka? - Minulla on teoria.
Voin tottua korkeisiin paikkoihin vähä vähältä.
Vain vähän kerrallaan. Annas kun näytän.
- Aloitetaan tästä. - Siitäkö?
Golden Gate -sillastako haluat minun aloittavan?
Katso nyt. Näin.
Noin ja noin.
Nyt katson ylös, nyt alas.
- Katson ylös... Se on helppoa! - Et voi olla tosissasi.
- Tässä. - Hyvä ajatus.
Kokeillaan sitä. Pane se tuohon.
Tässä ensimmäinen askelma. Noin.
Sitten askelma numero kaksi.
Askelma numero kaksi tulossa.
Kas noin. Katson ylös, katson alas.
Ostan itselleni korkeat tikkaat.
- Älä innostu liikaa. - Ei kun menoksi.
Tämähän käy.
Tämä sujuu kuin leikki. Katson ylös, katson alas.
Kuinka päädyit laivanrakennusalalle, Gavin?
Avioliittoni kautta.
- Se on kiinnostava ala. - Minusta se on tylsää.
Sinun ei tarvitse tehdä sitä elääksesi.
Ei, mutta joudun vastaamaan asioista.
Kaikki vaimoni sukulaiset ovat kuolleet.
Jonkun on valvottava hänen etujaan.
Hänen isänsä liikekumppani vastaa yrityksestä Baltimoressa,
joten palasin tänne siihen asti kun työt velvoittavat.
- Olen aina viihtynyt täällä. - Milloin palasit tänne?
- Melkein vuosi sitten. - Pidät paikasta.
San Francisco on muuttunut.
San Francisco on menettämässä piirteensä, joista pidän.
- Kuten kaiken tämänkö? - Olisin halunnut asua täällä silloin.
Väriä, jännitystä, valtaa ja vapautta.
- Eikö sinun pitäisi istahtaa? - Ei, voin seistäkin.
Olin pahoillani, kun luin onnettomuudesta.
Olet jättänyt poliisin työt.
Onko se pysyvä fyysinen vamma?
En voi kiivetä jyrkkiä rappusia tai mennä korkeisiin paikkoihin,
kuten baariin Mark Hopkins -hotellin huipulla.
Onhan tässä kaupungissa baareja katutasollakin.
Maistuisiko nyt paukku?
On hiukan aikaista minulle.
Taisi tulla kuulumiset kerrottua.
En ole ollut aviossa. En tapaile paljonkaan opiskelukavereita.
Olen eläkkeelle jäänyt etsivä, ja sinä olet laivanrakennusalalla.
Mikä sinua kalvaa, Gavin?
Pyysin sinua tulemaan, koska tiesin sinun jättäneen etsivän työt.
Mutta palaisitko alalle
tehdäksesi minulle palveluksen?
Haluan, että varjostat vaimoani. Ei, ei siitä syystä.
- Olemme onnellisesti naimisissa. - No, sitten...
- Pelkään hänen olevan vaarassa. - Kenen taholta?
Erään vainajan.
Uskotko, että joku menneisyydestä, joku, joka on kuollut,
voi riivata elävää olentoa?
En.
Mitä sanoisit, jos kertoisin niin käyneen vaimolleni?
Kehottaisin viemään hänet lähimmälle psykiatrille, psykologille,
neurologille tai vaikka vain perhelääkärille.
Tutkituttaisin sinutkin.
Sitten sinusta ei ole minulle iloa. Anteeksi, että tuhlasin aikaasi.
Kiitos, että tulit.
- En tarkoittanut olla töykeä. - Tiedän sen kuulostavan typerältä.
Olet yhä sama kovapäinen skotti, etkö olekin?
Olet aina ollut. Luulitko, että keksin jutun?
En ole keksinyt sitä. Enkä osaisi.
Vaimoni puhuu minulle jostakin
ja yhtäkkiä hän vaikenee,
hänen silmänsä sumenevat ja katse näyttää tyhjältä.
Hän on jossain muualla, poissa luotani. Kuin joku, jota en tunne.
Kutsun häntä, mutta hän ei edes kuule minua.
Sitten hän huokaisee syvään ja on taas oma itsensä.
Hän katsoo minuun kirkkain silmin tietämättä edes olleensa poissa,
osaamatta sanoa missä tai milloin.
Kuinka usein niin tapahtuu?
Viime viikkoina entistä useammin.
Ja hän vaeltelee luoja ties missä.
Seurasin häntä kerran ja näin hänen poistuvan eräästä asunnosta.
Hän oli kuin ventovieras, kävelikin eri tavalla.
Hän nousi autoonsa ja ajoi Golden Gate -puistoon.
8,5 kilometrin matkan.
Hän istui järven rannalla tuijottaen vastarannan pylväitä.
Tiedäthän Portals of the Pastin pylväät.
Hän istui siinä pitkään liikkumatta.
Minun piti palata toimistoon...
lllalla kysyin, miten hän oli päivän viettänyt.
Hän sanoi ajaneensa puistoon ja istuneensa järven rannalla.
Mitä sitten?
Mittari näytti hänen ajaneen lähes 160 kilometriä.
Missä hän oli ollut?
Minun on pakko tietää, minne hän menee ja mitä hän tekee,
ennen kuin puhun lääkäreille.
- Oletko puhunut heille? - Vain kautta rantain.
Haluan tietää enemmän ennen kuin järjestän hänet hoitoon.
Hyvä on. Hommaan etsiväfirman seuraamaan hänen liikkeitään.
- Heihin voi luottaa. - Haluan sinut.
- Se ei ole ominta alaani. - Tarvitsen ystävän,
johon voin luottaa. Minua pelottaa.
Minun pitäisi olla eläkkeellä. En halua sotkeutua tähän.
Olemme menossa illalla oopperaan.
Syömme ensin Ernie'sissä.
Voit nähdä hänet siellä.
Ernie's.
Ernie's-ravintola
Syntyi 3. joulukuuta 1831 Kuoli 5. maaliskuuta 1857
Kerrotko minulle yhden asian?
Kuka on nainen maalauksessa, jota tuo rouva katsoo?
Se on Carlotta. Se löytyy luettelosta.
- Carlottan muotokuva. - Saanko pitää tämän?
Kiitos.
McKittrick-hotelli
Voinko mitenkään auttaa?
Tekö olette hotellin omistaja?
Kuka asuu toisen kerroksen nurkkahuoneessa?
Tuossa nurkassa.
Emme voi paljastaa sitä.
Asiakkaillamme on oikeus yksityisyyteen.
Se taitaa olla sitä paitsi laitonta.
En usko, että kukaan heistä välittäisi, mutta...
Hyvä tavaton. Onko hän tehnyt jotakin?
Vastatkaa kysymykseeni, olkaa hyvä.
- En voi kuvitella, että se suloinen tyttö... - Mikä hänen nimensä on?
Neiti Valdes. Espanjatar.
- Carlotta Valdes, vai? - Aivan niin.
Soma nimi, eikö vain? Vierasperäinen mutta soma.
Kuinka kauan hän on asunut huoneessa?
Kaksi viikkoa. Huomenna on vuokranmaksu.
Nukkuuko hän täällä koskaan?
Hän vain istuskelee täällä pari kertaa viikossa.
En kysele turhia, kunhan vieraat eivät aiheuta harmia.
- Minun täytyy sanoa... - Älkää kertoko käynnistäni.
Häntä ei ole tänään näkynyt.
Näin hänen juuri tulevan sisään.
Hän ei ole ollut täällä lainkaan.
Olisin nähnyt hänet - olen ollut täällä koko ajan
voitelemassa kumikasvini lehtiä oliiviöljyllä.
Näettekö? Hänen avaimensa on tuossa.
Voisitteko katsoa yläkerrasta?
- Hänen huoneestaanko? - Niin.
Totta kai, jos pyydätte.
- Mutta se tuntuu hassulta. - Kiitos.
Herra Etsivä!
Haluatteko tulla katsomaan?
- Hänen autonsa on kadonnut. - Mikä auto?
Tunnetko ketään, joka on haka San Franciscon historiassa?
Tuollainen tervehdys on tytön mieleen.
Ei mitään ''Hei, näytät upealta'' -puheita.
- Vain suoraan ''Tunnetko ketään...'' - Haluatko paukun?
- Ei, kiitos. - No, kenet tunnet?
Sinä tunnet kaikki.
- Professori Saunders Berkeleyssä. - En tarkoita sellaista historiaa.
Tarkoitan pieniä asioita, ihmisiä, joista ei ole kuultukaan.
Tarkoitat vanhan iloisen San Franciscon vanhoja boheemeja aikoja.
Mehukkaita tarinoita siitä, kuka ampui kenet
Embarcaderossa elokuussa 1879.
- Aivan. - Pop Leibel.
Hän omistaa Argosy-kirjakaupan. Mitä haluat tietää?
Kuka ampui kenet Embarcaderossa elokuussa 1879?
Et ole enää etsivä. Mitä on tekeillä?
- Tunnetko hänet hyvin? - Kenet?
- Pop Leibelin. - Tunnen.
Mennään. Haluan, että esittelet minut. Hae hattusi.
En tarvitse hattua.
Mistä tässä on kyse?
Odota hetki!
Argosy-kirjakauppa
Muistanhan minä. Carlotta.
Kaunis Carlotta.
Surullinen Carlotta.
Miten talo Eddyn ja Gough Streetin kulmassa liittyy häneen?
Se oli hänen.
- Se rakennettiin hänelle vuosia sitten. - Kenen toimesta?
Tuota...
Ei. En muista nimeä.
Rikas, vaikutusvaltainen mies.
- Palaako? - Ei kiitos.
Se on se tavallinen tarina.
Carlotta muutti jostain pikkupaikasta kaupungin eteläosaan.
Joidenkin mukaan joltakin lähetysasemalta. Hyvin nuorena.
Mies löysi hänet laulamasta ja tanssimasta kabareessa.
Ja mies rakennutti hänelle
sen ison talon Western Additioniin.
He saivat lapsen. Niinhän se olikin.
En tiedä, kuinka paljon aikaa kului
tai kuinka onnellisia he olivat,
mutta sitten hän jätti naisen.
Hänellä ei ollut muita lapsia. Hänen vaimonsa ei saanut lapsia.
Hän piti lapsen ja hylkäsi Carlottan.
Siihen aikaan mies saattoi tehdä niin.
Miehillä oli siihen valta ja vapaus.
Tytöstä tuli surullinen Carlotta,
joka eli yksin isossa talossa kulkien katuja yksin
nukkavieruissa, likaisissa vaatteissaan.
Ja hullu Carlotta,
joka kyseli ihmisiltä:
''Missä lapseni on?
''Oletteko nähnyt lastani?''
- Voi ressua. - Hänkö siis kuoli?
- Hän kuoli. - Miten?
Hän kuoli oman käden kautta.
Hänestä on paljon tarinoita.
- Kiitoksia. - Eipä kestä.
Hetkinen. Näkemiin, Pop, suuri kiitos.
- Nyt sitten maksat minulle. - Mistä hyvästä?
- Siitä, että toin sinut tänne. Kerro. - Ei ole mitään kerrottavaa.
Kerro tai joudut taas korsettiin.
Vien sinut kotiin.
- No niin. - Et ole kertonut kaikkea.
- Olen kertonut tarpeeksi. - Kuka se mies on? Entä vaimo?
- Ulos! Minulla on tekemistä. - Minä tiedän...
- Elster, joka soitti. - Mene ulos, ole hyvä.
Carlotta on muka palannut kuolleista
ja ottanut Elsterin vaimon valtaansa.
Mitä sinä oikein puhut!
En minä kuvittele sellaista, vaan hän.
- Mitä mieltä sinä olet? - No, minä...
- Onko hän kaunis? - Carlottako?
Ei, vaan Elsterin vaimo.
Luultavasti pitäisit...
Taidanpa käydä katsomassa sitä muotokuvaa. Näkemiin.
Näkemiin!
Tuntematon taiteilija - Carlottan muotokuva
Veistoksia, seinävaatteita, huonekaluja
Olet edennyt hyvin. Olet hyvä työssäsi.
Se on Carlotta Valdes. Et kertonut minulle kaikkea.
- En tiennyt, minne hän johtaisi sinut. - Sinä tiesit tästä.
Huomaatko, miten hän laittaa hiuksensa?
On jotain muutakin -
vaimollani Madeleinella on useita Carlottan koruja.
Hän peri ne.
Hän ei käyttänyt niitä, koska ne olivat vanhanaikaisia. Tähän asti.
Nyt hän katselee niitä yksin ollessaan.
Pitelee niitä varoen, uteliaana.
Hän panee ne päälleen ja tuijottaa itseään peilistä.
Palaa sitten siihen toiseen maailmaan, on taas joku toinen.
Oliko Carlotta Valdes vaimosi isoäiti?
lsoäidin äiti. Lapsi, joka Carlottalta vietiin
ja jonka menetys ajoi hänet hulluuteen ja kuolemaan,
oli Madeleinen isoäiti.
McKittric-hotelli on Valdesien vanha koti.
Menneisyydestä voi tulla pakkomielle kenelle tahansa,
jolla on tuollainen tausta.
Hän ei ole kuullutkaan Carlotta Valdesista.
Hän ei tiedä mitään Doloresin lähetysaseman haudasta,
vanhasta talosta Eddy Streetillä
tai muotokuvasta taidemuseossa...
- Ei mitään. - Kun hän käy näissä paikoissa...
Hän ei ole enää vaimoni.
Kuinka sinä tiedät asioista, joista hän ei tiedä?
Hänen äitinsä kertoi minulle ennen kuolemaansa.
Otin lopusta selvää.
- Miksei hän kertonut tyttärelleen? - Hän pelkäsi.
Hänen isoäitinsä sekosi ja riisti itseltään hengen.
Madeleinessa on hänen vertaan.
Tätä minä tarvitsen.
Tervetuloa Presidioon
Missä minun lapseni on...
Ei, ei se mitään.
Soitan takaisin.
Miten voit?
Tarvitset tämän.
Tule tänne takan ääreen lämpimään.
Mitä minä täällä teen? Mitä tapahtui?
Putosit San Franciscon lahteen.
Kuivasin tukkasi parhaani mukaan.
Tavarasi ovat keittiössä. Ne kuivuvat hetkessä.
Tule takan ääreen.
Tässä on sinulle tyynyjä.
Noin.
Otatko kahvia?
Ota vähän. Vai haluatko paukun?
Putosin veteen, ja sinä ongit minut sieltä.
Aivan oikein.
Kiitos.
Etkö muista?
Ei, minä...
Muistatko, missä olit?
Tottahan minä sen muistan.
Minun on täytynyt pyörtyä.
Missä sinä olit?
Old Fort Pointin linnakkeessa.
Presidiossa. Käyn siellä usein.
Miksi käyt siellä?
Koska pidän siitä varsinkin auringonlaskun aikaan.
- Kiitos takkatulesta. - Missä olit aiemmin?
- Milloin? - Aiemmin iltapäivällä.
- Kuljeskelemassa. - Mutta missä olit juuri sitä ennen?
Kaupungilla ostoksilla.
Juo kahvia.
Eiköhän se ole vielä kuumaa.
- Kysymyksesi ovat hyvin suoria. - En tarkoittanut olla epäkohtelias.
Et olekaan. Olet vain suora.
Mitä sinä teit Old Fort Pointilla?
Kunhan kuljeskelin.
- Pidätkö sinäkin siitä? - Pidän.
Missä olit juuri sitä ennen?
Kävin Palace of the Legion of Honour -taidemuseossa.
Se on kaunis paikka, eikö vain?
En ole poikennut sisällä, mutta se näyttää kauniilta.
Oli minun onneni, että olit paikalla. Kiitos.
- Minusta on ollut kauheasti vaivaa. - Ei ollenkaan.
Kun sinä...
Eikö hiuksissani ollut soljet?
Ne ovat täällä. Haen ne.
Saisinko myös kukkaroni.
- Ole hyvä. - Kiitos.
- Et olisi saanut tuoda minua tänne. - En tiennyt, missä asut.
Olisit voinut katsoa autostani. Mutta ethän tunne autoani?
Tiesin, mikä se oli - se on nyt ulkona -
mutta en uskonut sinun haluavan mennä kotiin sillä tavalla.
Olet oikeassa. Oli hyvä, ettet vienyt minua kotiin.
En olisi tutustunut sinuun. Kiitos.
Me emme tunne toisiamme. Minä olen Madeleine Elster.
- Nimeni on John Ferguson. - Se on kunnon nimi.
- Onko lempinimesi John vai Jack? - Etupäässä John.
Vanhat ystävät sanovat Johniksi, tuttavat Scottieksi.
- Minä sanon mr Fergusoniksi. - Voihan, en pidä siitä.
Kai sinä tämän iltapäivän jälkeen sanot minua Scottieksi
tai ehkä jopa Johniksi?
John on enemmän mieleeni.
Se on sitten selvä. Mitä sinä teet, John?
- Kuljeskelen. - Se on hyvä ammatti.
Ja asut täällä. Yksinkö? lhmisen ei pitäisi elää yksin.
Jotkut pitävät siitä.
Ei. Se on väärin.
Minä olen naimisissa.
Kerropa minulle, onko näin käynyt ennen.
- Miten? - Että putoat San Franciscon lahteen?
Ei ikinä ennen.
Putoilin joskus pikkutyttönä soutuveneestä järveen.
Putosin kerran jokeen, kun yritin hypätä kiveltä toiselle.
Mutta en ole koskaan pudonnut San Franciscon lahteen.
- Oletko sinä tätä ennen? - Se oli ensimmäinen kertani.
Haen sinulle lisää kahvia.
- Mitä tapahtui? Hän ei ole palannut. - Hänellä ei ole hätää.
- Hän on täällä. Tuon hänet kohta kotiin. - Mitä tapahtui?
Hän putosi mereen.
- Satuttiko hän itsensä? - Ei, hän on pian taas kunnossa.
Mutta hän ei tiedä, mitä tapahtui.
Madeleine on 26-vuotias.
Carlotta Valdes teki itsemurhan samanikäisenä.
Hetkinen.
No, oliko se aave?
Ja oliko se hauskaa?
Onko tuo minulle?
- Hei. - Hei.
Olin illalla huolissani. Sinun ei olisi pitänyt karata sillä lailla.
Tunsin olevani typerys.
Halusin viedä sinut kotiin. Oletko kunnossa?
Kaikki hyvin. Ei mitään jälkivaikutuksia.
- Eikö vesi ollutkin kylmää? - Oli todella.
Miten kauheaa minulta. Olit niin kiltti.
Toin kiitoskirjeen ja anteeksipyynnön.
- Ei sinun tarvitse pyydellä anteeksi. - Kyllä minun täytyy.
- Sen täytyi olla sinulle noloa. - Ei yhtään, nautin...
..juttuhetkestä kanssasi.
Minäkin nautin siitä.
Haen postini.
- Maistuisiko kuppi kahvia? - Ei kiitos.
En voinut postittaa sitä. En tiennyt osoitettasi.
Maamerkkini, Coitin torni, johdatti minut suoraan luoksesi.
En ole ennen ollut Coitin tornille kiitollinen.
- Toivon samaa meille. - Mitä?
- Että tapaamme taas. - Mehän tapasimme.
Näkemiin.
- Minne sinä menet? - En tiedä.
- Ostoksilleko? - Ei.
- Oletko menossa jonnekin? - Ajattelin vain kuljeskella.
Niin minäkin.
Unohdin, että se on ammattisi.
On sääli, jos me molemmat...
Kuljeskelemme yksiksemme?
Vain yksin voi kuljeskella, kaksin ollaan aina jonnekin menossa.
- Tuo ei ole välttämättä totta. - Jätit oven auki.
Tulen heti takaisin.
- Kuinka vanha? - Ainakin parituhatta vuotta.
- Vanhimmat elävät eliöt. - Niin.
- Etkö ole käynyt täällä ennen? - En.
Mitä sinä ajattelet?
Kaikkia ihmisiä, jotka ovat syntyneet ja kuolleet
puiden jatkaessa elämistään.
Niiden oikea nimi on sequoia sempervirens,
ikivihreä, ikieläjä.
- En pidä niistä. - Mikset?
Tiedän, että minun pitää kuolla...
Tässä on läpileikkaus vanhasta puunrungosta.
Valkoisista renkaista näkee puun leveyden eri aikoina.
1215 Magna Cartan allekirjoitus 1066 Hastingsin taistelu
1492 Amerikan löytyminen 1 776 itsenäisyysjulistus
1930 puu kaadettu
Näillä paikkeilla minä synnyin
ja tuossa kohdin kuolin.
Se oli sinulle vain hetki, et edes huomannut.
Missä olet nyt?
- Tässä kanssasi. - Missä?
- Korkeita puita... - Oletko ollut täällä ennen?
- Olen. - Milloin?
Milloin sinä synnyit?
- Kauan sitten. - Missä? Milloin?
Kerro minulle, Madeleine.
Missä sinä käyt, mikä sinua johdattaa?
Et tiennyt, missä olit, kun hyppäsit mereen.
En hypännyt, vaan putosin - niinhän sinä sanoit.
- Miksi hyppäsit? - En osaa sanoa.
- Mikä sisälläsi käski sinun hypätä? - Ei, älä...
Älä kysy sitä.
Vie minut pois täältä.
Vienkö sinut kotiin?
Jonnekin, missä on valoisaa.
Lupaa, ettet kysele enempää.
Miksi sinä juoksit?
Olen sinusta nyt vastuussa. Kiinalaiset uskovat,
että kun pelastaa jonkun hengen, hänestä on vastuussa ikuisesti.
Minun pitää tietää.
Minä tiedän niin vähän.
Tunnen käveleväni pitkin pitkää käytävää,
jossa kerran oli peiliseinät.
Peilin palasia riippuu siellä yhä,
ja kun tulen käytävän päähän,
siellä on täysin pimeää.
Ja tiedän, että kun kävelen pimeyteen,
minä kuolen.
Mutta en ole koskaan ehtinyt tunnelin päähän.
- Paitsi kerran. - Eilenkö?
Etkä tiennyt, mitä tapahtui,
ennen kuin löysit itsesi luotani.
Muistatko peilinpalaset?
- Hämärästi. - Mitä muistat?
On huone...
..jossa istun yksin, aina yksin.
- Mitä muuta? - Hauta.
- Missä? - En tiedä. Se on avoin hauta.